Kahlataanko?
Mieluummin ei. —Minä menen.
Onko se kylmää?
Ursula, lopeta tuo!
Älä!
Älä tee sitä.
Älä!
Wight, Dover, Thames, Humber, Helgoland.
Etelän ja lounaan välistä navakkaa tuulta. Sadetta ja huono näkyvyys.
Myrskyjä on luvassa.
Menen ylös.
Minäkin tulen.
Janet?
Aurinko paistaa taas.
Hyvä.
Mahtavaa.
Myrskyn jälkeen tuoksuu niin raikkaalta.
Selvisimme kai vähin vaurioin.
Syreenit näyttävät hiukan kärsineen.
Vesi oli korkealla viime yönä. —Niin.
Mikä tuo on? Janet, tule tänne.
Katso tuonne, tuo musta.
En näe mitään. —Tuolla noin.
Hyvänen aika.
Luulen, että se on ruumis.
Soitan Penderedille.
Missä hän mahtaa olla? Ehkä laskemassa verkkoja tai jotain.
Soititko tohtori Meadille? —Tietysti soitin.
Luuletko, että hän on kuollut?
Olisi varmaan järkevää kääntää hänet selälleen.
Voi luoja. —Janet, tee sinä se.
Hän elää.
On laskuvesi, joten pääset rannan kautta hakemaan Penderedin. Ja Luken.
Pyydä heitä tuomaan paarit. Ja pyydä rouva Penderediltä brandya.
Mene nyt, hän on hädin tuskin elossa.
Ja pyydä Joe Gallowia hakemaan pyörällä tohtori Mead.
Mitä teillä on täällä? —Eikö se ole selvää, herra Pendered?
Mistä hän tuli? Ei ole hylkyäkään.
Oletko kuullut jotain, Lukey? —En.
Se riittää toistaiseksi. —Nostetaan hänet paareille.
Varokaa nilkkaa. Luulen, että se on murtunut.
Nosta kolmosella, Lukey.
Kolme.
Pyysitkö Gallowia hakemaan tohtorin? —Pyysin. Hän tulee suoraan talolle.
Hyvänen aika. Mistä on kyse? —Dorcas, onko vierashuone valmiina?
Hoidan sen, neiti Janet. —Mennään suoraan rapuista ylös.
Menehän siitä!
Puhuin harakalle. —Voisit olla kohteliaampi.
Hän on pedissä. Voitte tulla sisään.
Hän on uupunut.
Kuluu aikaa, että nilkka paranee. Hän ei paljoa puhu.
Ehkä hän ei ymmärrä. Hän ei näytä englantilaiselta.
Annetaan hänen nukkua. Tulen katsomaan häntä huomenaamulla.
Vähentäkää lämpöä. Jos hänellä ei vielä ole kuumetta, niin kohta on.
Annetaan hänen olla. Emme voi tehdä muuta nyt.
Nyt syömään.
Haluatteko syödä? —Herätät Andrean.
Odotan, että Janet herää nokosiltaan.
Hän on jo herännyt. —Onko?
Tulen hetken päästä.
Hän ei karkaa mihinkään.
Älä pelkää. Olemme ystäviäsi.
Mitä sanoit?
Etkö puhu englantia?
Puhutko ranskaa?
Ei, älä liiku.
Puhutko saksaa?
Kyllä.
Luovutan.
Me... Älä nouse.
Luulemme, että haaksirikkouduit.
Pystyit uimaan rantaan.
Jotenkin... mursit nilkkasi.
Nilkkasi murtui.
Tohtori Mead, lääkäri, uskoo, että tarvitset paljon lepoa.
Etkö usko, että hän on saksalainen? —En, mutta hän ymmärtää saksaa.
Ursula, ole ystävällinen... —Anteeksi.
Niinkö? Milloin sinä opit saksaa? —Miten hän voi?
Jos hän juo vielä teetä, hän tarvitsee kohta potan.
Joko lopetitte? —Emmeköhän.
Mitä teemme vaatteille? Ne ovat riekaleina.
Ehkä isän vanhat sopisivat. —Tuskin, mutta voihan sitä kokeilla.
Tuonko kirstun alakertaan? —Kyllä, kiitos.
Ne ovat varmaankin vähän kosteita. Vienkö hänelle myös potan?
Hänellä tuskin on mitään, jota en olisi nähnyt ennen.
OLLENDORFFIN SAKSAN KIELIOPPI
Nämä ovat mukavan lämpimät.
Englanniksi sanotaan "thank you".
Kiitos. Puolaksi "dziekuje".
Vai niin.
Jätän oven raolleen ja haen neuletyöni.
Miksi sinä hiiviskelet? —En minä hiiviskele.
Ollendorff ja minä puhumme hänelle. —Nytkö? Hän saattaa nukkua.
Siinä tapauksessa en puhu. Mikä sinua vaivaa?
Luulen, että hän on puolalainen. —Niinkö?
Hän käytti sanaa "polnisch". —Miksi et heti sanonut?
Emme me osaa puolaa. Emme ole edes käyneet siellä.
Ursula, sinä olet toivoton.
Milloin hän sanoi niin? Älä töni.
Hei. —Voitko jo paremmin? Onko nälkä?
Lopeta. Näytät ihmissyöjältä.
Oletko kotoisin Puolasta? —Olen.
Minähän sanoin.
Mikä sinun nimesi on? —Marowski. Andrea.
Andrea Marowski? —Niin.
Minä olen neiti Widdington.
Ja tässä on minun sisareni. —Ursula.
Ursula.
Pitää olla nuori. —Mitä?
Hän voitti, koska jalkani on kipeä. —Et vain osaa käyttää sormiasi!
Mitä haaksirikkoiselle kuuluu? —Hän sai kyllä aikamoisia kolhuja.
Hän ei puhu sanaakaan englantia. —Hän ei ole näiltä kulmilta.
Helvetti vieköön, Lukey! Mikä sinua vaivaa?
Milloin tohtori Mead sanoi tulevansa? —Kun hän on suorittanut leikkauksen.
Mitä puolalaiset syövät aamiaiseksi? —Kai joitain kauheita makkaroita.
Puuro tekee hänelle varmasti hyvää. —Se selviää kohta.
Ruokahalussa ei ainakaan ole vikaa. —Hyvä. Ovatko armon sisaret täällä?
Kyllä olemme. Huomenta, tohtori.
Mennäänkö yläkertaan? —Huomenta, Janet.
Ei mikään kaunis näky, mutta jalka on sentään tallella.
Mikä lämpötila on? —Koholla.
Katsokaa, että hän juo paljon vettä.
Hän on siis puolalainen. —Siltä vaikuttaa.
Mitä aiotte tehdä hänen kanssaan? —Mitä te tarkoitatte?
Hän ei voi jäädä tänne ikuisesti. —Toivuttuaan hän päättää siitä itse.
Olet punakka. —Olenko?
Tarvitset raitista ilmaa. —Kyllä, kunhan sää vähän viilenee.
Taidan mennä lepäämään nyt.
Tarkistan potilaan voinnin.
Hei. —Hei.
Minulla on ajatus.
Katsohan.
Minä sanon sanan, ja sinä toistat sen perässäni.
Ymmärrätkö? Älä välitä. Opit sen pian.
Tuoli. Sano sinä se nyt.
Tuoli.
Oikein hyvä.
Ovi.
Kello. —Kello.
Niin. Peili.
Peili. —Oikein hyvä.
Verho. —Verho.
Sänky. —Sänky.
Ursula.
Minä. Ursula.
Nyt otan lapun pois.
Ikkuna. —Ikkuna.
Oikein hyvä.
Opimme englantia. —Hän ehkä oppii, Ursula.
Sinä teet huonekaluihin reikiä.
Ei killinkiäkään, ja hän on velkaa sudeista ennestään.
Nyt laulan teille pienen laulun.
Anteeksi, että nauran, mutta se on hyvin hauska.
Halusin tanssia sinulle tänään...
En kuule mitään. —Andreaa ei saa häiritä.
Sitä paitsi et pidä Arthur Askeysta. Kutsuit häntä hirveäksi mieheksi.
No...
Voin yhtä hyvin mennä nukkumaan.
Tuletko sinä? —En vielä.
Ostanko siis sardiineja? —Niin.
Olemme aina käyttäneet turskaa.
Luulen, että sardiinit sopivat tähän paremmin.
Laitatteko te ruoan?
Hyvä.
Tykkäsikö hän piirakoistani? —Hyvin paljon.
Niin arvelinkin.
Muistakaa pyykit. Sade on tulossa.
Kun Andrea pystyy taas kävelemään, hän tarvitsee vaatteita.
Tiedän sen.
Voisin käyttää osan Elizabeth—tädin perinnöstä siihen.
Miksi? —Mitä tarkoitat?
Miksi et käytä yhteistä tiliämme? Olemme molemmat hänestä vastuussa.
Sitä paitsi minä näin hänet ensin.
Älä ole naurettava.
Hyvä on. Käytämme yhteistä tiliä.
Älä ole vihainen minulle. —En olekaan.
Haen pyykit sisään. —Ei, minä teen sen.
Ursula...
Se ei ole halpaa. —Teillä on varaa siihen.
Sepä hyvä sitten.
Haluan sardiineja. —Niitä ei ole enää.
Mitä tarkoitat? —Niitä oli puoli tuntia sitten.
Mitä teit niille? —Phyllisillä on niitä vajan luona.
Parempi ollakin.
Mihin hän haluaa sardiineja? —Kalapiiraaseen.
Mikä vika turskassa on? —Hän haluaa sardiineja.
Erottaako hän ne toisistaan?
Andrea vaikuttaa paljon pirteämmältä.
Veisitkö hänelle kupillisen teetä?
Ursula... —Mitä?
Etkö käyttäydy melko typerästi? —Vai typerästi?
Herran tähden!
Kuinka monta?
Taidetaan tarvita vähän lisää.
Se ei lakkaa hetkeksikään.
Minä sanoin... —Kuulin kyllä.
Minusta sinun tulisi pyytää anteeksi. —Miksi ihmeessä?
Tiuskit minulle.
Anteeksi.
Tuo ei ollut vilpitöntä. —Ursula...
Osaat olla niin tunteeton välillä.
Päinvastoin.
Oikein hyvä. —Mitä sinä sanoit?
En mitään.
Anteeksi, jos järkytin sinua.
Etkö käyttäydy aika kummallisesti? —Pyysit anteeksi, ja annoin anteeksi.
Annetaan asian olla.
Kyllä teidän kelpaa!
Hyppää kyytiin. Kastut läpimäräksi! —Totta himskatissa!
Tiesin, että alkaa sataa. Mitä nämä ovat?
Potilaallenne.
Hän ei ole minun potilaani. Täällä on aika savuista.
Hän oli oikea kaunotar 40 vuotta sitten.
Onko hän valmis tähän?
Se on edistystä, jos hän pystyy menemään sängystä tuoliin.
Varovasti nyt.
Hyvä tavaton! —Mainiota.
Hyvä. Nähdään viikon päästä.
Älä yritä juosta ennen kuin pystyt kävelemään.
Tänään Euroopasta tuli tärkeitä uutisia.
Aamulla Ison—Britannian, Ranskan...
Olisikohan Andrea sotilas, jos hän olisi kotonaan?
Luultavasti.
Täytyy mennä Truroon hankkimaan hänelle vaatteita. Missä isä kävi?
En muista.
Hän on niin nuori.
Niin on.
Voimme syödä nyt. —Vien tarjottimen ylös Andrealle.
Ehkä hän voisi kokeilla tulla alas. —Ei, se on aivan liian varhaista.
Toivottavasti hän pitää siitä.
Ne näyttävät surullisilta. —Ei lainkaan.
Älä syö liian nopeasti.
Ei sillä väliä.
Tämä on hyvin täyttävää.
Sinun ei tarvitse syödä sitä.
Andrea varmasti syö sen, mitä et jaksa.
Ehkä syön myöhemmin.
Ehkä hän pitäisi säilötyistä päärynöistäni.
Penhaligan ja Hallett. —Mitä sanoit?
Isän räätälit. Penhaligan ja Hallett.
Ai niin.
Sukkia.
—Jaloillesi.
Kiitos.
—Ilo on minun puolellani.
Voi, Janet!
Janet!
Lopeta! —Mikä hätänä?
En usko, että Andrea pitää tuosta. Hän suorastaan kiivastui.
Andrea?
Etkö pidä musiikista?
Pidän, kovasti.
Mutta toivoisin, että se olisi viulunsoittoa.
Hän pitää kyllä musiikista, mutta pitää enemmän viulusta.
Harmi, ettei ole gramofonia. —Ostammeko sen?
Ne ovat kamalan kalliita. —Adam Penruddocke soittaa viulua.
Soittaako? —Luulen niin.
Kuivaa jalat. Hyvä.
Odota hetki. Nosta ne.
Toinen myös. Hyvä.
Kiitos, että tulit, Adam.
Vieraamme on ilmaissut toiveen kuulla viulunsoittoa.
Selvä.
Andrea?
Tässä on Adam Penruddocke.
Hän tuli soittamaan sinulle.
Tulit soittamaan hänelle.
On parempi, että istuudut.
Soitanko teille jotain muuta?
Anna minulle.
Bravo!
Anteeksi. En voinut olla reagoimatta noin loistavaan soittoon.
Tekö soititte? —Ei kumpikaan meistä.
Kuka se onkaan, hän on erittäin lahjakas.
Niin on. Nyt suokaa anteeksi.
Eikö tuo ollut aika töykeää? —Ei.
Älä minua tuijota. Kuka se oli? —En tiedä. En ole koskaan nähnytkään.
Haluaisiko hän, että jätän viulun?
Se olisi hyvin ystävällistä, Adam.
Voin taata, että siitä pidetään hyvää huolta.
Voit pitää tätä jonkin aikaa.
Eiköhän jännitystä ollut jo tarpeeksi.
Kiitos, Adam. Olet hyvin ystävällinen.
Saatan sinut ovelle. Varo päätäsi.
Soitetaanko herra Bennettille? —Ei tietenkään. Onko ryyppy päällä?
En tiedä. —Voi Ursula...
Ryyppy on tuossa.
Käynnisty nyt, vanha tyttö.
No niin.
Sinulle on tehtävä.
Laita kuoret tuonne ja potut tuonne.
Olet tehnyt tätä ennenkin, vai mitä?
Ei. Laitat kuoret tuonne —
ja potut tuonne!
Potut. —Niin.
Oikea nimi on peruna, mutta kutsumme niitä potuiksi. Peruna!
Ziemniak.
Mitä? —Ziemniak!
Sinä näytät perunalta.
Mitä?
Näytät itse asiassa perunasäkiltä.
En ymmärrä sanaakaan puheistasi.
Eikä mitään taiteilua. Kuorit ne vain.
Harristweed. Isällänne oli puku, joka oli hyvinkin samannäköinen.
Muistan sen. Se kesti monta vuotta.
Se on kauniin värinen. —Enpä tiedä.
Juuri noin.
Eikö se ole liian kuuma kesäkäyttöön?
Tweedin etu, neiti Widdington, on se, että se hengittää —
koska kankaan ommel on avoin.
Pidän siitä. —Se on myös hyvin kestävää.
Entä hinta?
Vähän yli kolme guineaa. —Luoja paratkoon.
Siihen sisältyy ylimääräinen pari housuja.
Entä ilman housuja?
Tuleeko sepalus vetoketjulla vai napeilla? —Vetoketjulla.
Kaksi puntaa ja 15 shillinkiä. —Hyvä on. Entä paitoja?
Kyllä vain. Mikä koko? —Ursula, onko tuossa viisi vai kuusi?
Ursula?
Kaulan koko. Lukeeko tuossa 15 vai 16?
16. Tarvitset uudet lasit. —Enhän. Se johtuu käsialastasi.
16, kiitos. —Pieni hetki.
Meillä on kiinteitä ja irrallisia kauluksia, neiti Widdington.
Jäykkä kaulus on hyvin tyylikäs. —Se voi olla.
Se on kuitenkin hyvin epämukava. Kiinteä kaulus, sanoisin.
Entä solmioita?
Kumpi vain voi vastata.
Levittäkää ne tasaisesti.
Antakaa tulla vaan. —Laskeeko Barry niitä, vai?
Olemme lähes valmiita.
Pitäisikö hänen mennä? —Sadonkorjuujuhlissa on hauskaa.
Tarkoitan Luken moottoripyörällä. —Kyllä se...
Sinäpä olet komean näköinen.
Tuo taitaa olla kuskisi. —Kiitos.
Aja varovasti, Luke.
Hei sitten. —Pidä hauskaa.
Mennään Camborne Hilliä Ylös ja alas
Siinä on teille, pojat. —Juoksin ennen ylös Camborne Hillille.
Terve, Barry.
Kuka hän on? —Ai kuka? Ulkomaalainen.
Hän soittaa viulua. —Saisi soittaa minuakin.
Mikä on Camborne Hill? —Mäki, joka on yhtä suuri kuin vuori.
Minun pitäisi olla jo eläkkeellä. —Ihanko totta?
Minulla on silti tarmoa kuin kymmenen vuotta nuoremmalla miehellä.
Sanoitte, että hän asuu vanhojen neitien luona.
Kuka? —Tuo nuorimies.
Kyllä, toistaiseksi. —Mitä muuta tiedätte hänestä?
En juuri muuta kuin että hän on puolalainen.
Adam, laula meille "The White Rose".
Tule tanssimaan. —Ei kiitos.
Älä murjota, Barry. Ei elämä noin kamalaa ole.
Pysyhän nuotissa!
Älä tuijota häntä ulkomaalaisilla silmilläsi! —Anna olla, Barry.
Tai joudun kusemaan päällesi.
Kuunnelkaa tuota.
Käykää istumaan.
Te ette taida olla englantilainen. —Ettekä te ole saksalainen.
Puolalainen.
Janet!
Kuuntele. —Mitä?
Mennään Camborne Hilliä Ylös ja alas
Trevor!
Mitä? —Mitä luulet? Hoida nuo pois täältä!
Menkää nyt.
Vauhtia!
Menkäähän siitä.
Siitä vain.
Herätetäänkö hänet? —Mieluummin ei.
En ole kuullut hänestä ääntäkään. —Yöllä kuului tarpeeksi.
Huomenta. —Huomenta, Dorcas.
Trevorin elukat ovat villiintyneet. —Hän ei ole ainoa.
Andrea taisi olla eilen päissään.
Janin piti kuulemma saattaa hänet tänne.
Emme ole herättäneet häntä. —Herätänkö minä?
Ehkä kupillinen vahvaa teetä maistuisi.
Hei!
Voi sinua.
Hän nousi ylös.
Miten voit? —Varmaan säälii itseään.
Kyllä se siitä.
Dorcas on tehnyt sinulle piiraita lounaaksi.
Täältä löysimme sinut.
Minä olin kuollut.
Luulimmekin niin.
Loistavaa!
Hei taas. Minä olen Olga. —Hei.
Mitä kuuluu? —Hyvää, kiitos.
Tapasimme kunnantalolla aiemmin.
Pahoittelen, minun oli pakko pysähtyä kuuntelemaan musiikkia.
Teillä on hyvin kaunis puutarha.
Kiitos.
Minun täytyy jatkaa matkaa.
—Herkullista. Näkemiin. —Näkemiin.
Tämä ei ole kovin kauniisti sanottu, mutta en voi sietää sitä naista.
Onko hän saksalainen? —Se ei yllättäisi minua lainkaan.
Olga on venäläinen nimi. —Hän pelottaa minua.
Hän on kuin sadun noita. —Siihen naiseen ei pidä luottaa.
Sinulle.
Musiikkia ja kukkia. Kiitos.
Kiitos.
Laitetaan ne vaasiin, Ursula.
Sanoin vain "danke schön". —On parempi, että puhumme englantia.
Kuten haluat, Janet.
"Pyydän anteeksi tunkeiluani. Haluan selittää kiinnostukseni" —
"ystäväänne ja hänen musiikkiinsa. Nimeni on Danilof."
"Veljeni on viulisti Boris Danilof, olette ehkä kuulleet hänestä."
"Ystävällänne on harvinainen lahja, ja haluaisin tietää hänestä lisää."
"Olen lyhyellä lomalla ja kehitän niukkoja taitojani taiteilijana."
"Välitättekö parhaat terveiseni... Andreako hänen nimensä oli?"
"Ystävällisin terveisin Olga Danilof."
Boris?
Huomenta.
Otatko kupin teetä? —Kyllä, kiitos.
Ei ole kuppia. Entä puuroa? —Ei kiitos.
Istu alas, niin tuon sinulle kupin.
Andrea...
Tiedätkö sinä nimen Danilof?
Boris Danilof? —Mahdollisesti.
Kyllä. Hän on jumala.
Ihanko totta? —Hän on mestari.
Miksi kysyt?
Kylläpä olen kömpelö. —Minä autan.
Mitäs täällä puuhataan?
Hyvää päivää. —Päivää.
Näyttää hienolta. —Kiitos.
Jatkakaa ihmeessä. —En erityisemmin välitä yleisöstä.
Olen ihailija. —Siitä huolimatta.
Anteeksi, mutta te askarrutatte minua.
Noin lahjakas ja viehättävä nainen, yksin.
Yksinoloni ei pitäisi huolestuttaa teitä eikä ketään muutakaan.
Ei tietenkään.
Tuo rakennus on koristelinna. —Onko?
Suuren talon omistaja rakensi sen pakopaikaksi vaimolta —
naukkaillakseen rauhassa ystävien kanssa. Eikö olekin hyvä ajatus?
Jätän teidät nyt rauhaan.
Menen parantamaan sairaat.
Saan rammat kävelemään.
Miten puolalainen potilaanne voi? —Puolalainen potilaaniko?
Niin, nuori muusikko, joka asuu vanhojen neitien luona.
Hän voi hyvin. Minussakin on vähän muusikon vikaa.
Soitan kontrabassoa sairaalan orkesterissa.
En ole soittanut vuosiin. Edesmennyt vaimoni ei sietänyt soittoa.
Minun täytyy nyt mennä.
Ehkä minunkin olisi pitänyt rakentaa koristelinna.
Näkemiin.
Se on parantunut oikein hyvin. Hänet voi lähettää takaisin Puolaan.
Andrea kuuluu perheeseen.
Niinkö? Onpa mukavaa. Kaikki nämä taiteilijavierailut.
Mitä tarkoitatte?
Tullessani tänne näin sen nuoren taidemaalarin. Hän kysyi sinusta.
Tohtori sanoo nähneensä naisen —
joka ihaili viulunsoittoasi.
Olga. —Niin juuri.
No, minä lähden nyt. Minun ei tarvitse nähdä häntä enää.
Eikö teidän pitäisi kertoa viranomaisille, että hän on täällä?
Varmaankin niin.
Kiitos, tohtori. —Saatan teidät ulos.
Hetkinen vain, Andrea.
Mikä nyt?
Hän kysyi Danilofista. Sanoin, että kuulimme hänen nimensä radiossa.
Me kuuntelemme konsertteja silloin tällöin. —Mutta emme tehneet niin.
Täytyykö meidän ilmoittaa viranomaisille?
Kuuluuko radio täällä? —Iltaisin.
Tänä iltanako? —Ei tänä iltana.
Kuuntelemme mieluummin soittoasi. —Ei.
Jos vain voisitte kuulla Boris Danilofia.
Tuolla on Amerikka. Uusi elämä minulle.
Mennään takaisin. Alkaa tulla kylmä.
Elizabeth—täti sanoi aina, että Amerikassa ovat ne, joita ei haluttu.
En ymmärrä. —Ei sillä ole väliä.
Keitänkö kaakaota?
Minä teen sen.
Pitäisikö hänen tehdä se? —Kyllä. Se on kuin hevosen selästä putoaminen.
Pelko hälvenee, mitä nopeammin pääsee takaisin ratsaille.
Toivottavasti tarkistit isän uimapuvun koiden varalta.
Älä mene liian syvälle.
Andrea?
Andrea!
Minne hän meni, Janet? —En tiedä.
Andrea!
Tuo ei ollut hauskaa.
Laskin leikkiä.
Olitko hyvin rakastunut Peteriin?
Olen vain ajatellut teitä kahta.
Et koskaan puhu hänestä.
Olenhan minä puhunut.
Halusiko hän palata rintamalle?
Hän piti sitä velvollisuutenaan. Niin he kaikki pitivät.
En usko, että heillä oli vaihtoehtoa. Tyyny.
Hoiditko myös saksalaisia? —Jos heitä tuotiin meille.
Toivon, että sitä ei tapahdu enää uudestaan. —Niin minäkin toivon.
Sinäpä olet pirteä tänä aamuna.
Haluan mennä Amerikkaan. —Mitä sinä sanoit?
Luulen, että hän sanoi "Amerikkaan".
Vien sinut sinne huomenna. —Kysy Joelta. Hän vie sinut.
Hän kantaa sinut reppuselässä. —Barry tekisi sen.
Amerikkaan? —Älä hulluja puhu. Voin viedä sinut Land's Endiin.
Taisit pelästyä.
Heittäkää se takaisin!
Tai ei sittenkään, tuon puraisu voisi tuhota uranne.
Ei minulla ole uraa. —Ei vielä.
Onko teillä nälkä? Tulkaa mukaan talolleni. Laitan meille lounasta.
Mikseivät he kertoneet minulle? —En tiedä. Ehkä...
He jopa kysyivät minulta... —Älkää kiihtykö.
He varmaankin vain unohtivat sen. —Ei, se ei ole mahdollista.
Tulkaa syömään rapua. Se on hyvää.
Kuinka vanha olitte, kun aloitte soittaa?
En tiedä. Ehkä viisi.
Soitatte erinomaisesti.
Haluaisin piirtää teidät.
Minutko? —Niin.
Viulunne kanssa. Te soitatte ja minä piirrän.
Hyvä on.
Tämä olkoon kuitenkin meidän salaisuutemme.
Kiitos paljon. Näkemiin.
Oliko sinulla mukava päivä, Andrea?
En ymmärrä.
Oliko sinulla mukava päivä? —Kyllä, minulla oli mukava päivä.
Hyvä.
Mielenkiintoista. —Mielenkiintoinen.
Mielenkiintoinen.
Haluatko lisää? —Ei kiitos.
Menen soittamaan.
Mikä häntä vaivaa? —En tiedä.
Rakas veli, toivottavasti sinulle kuuluu hyvää.
Täällä Cornwallissa minulla on ollut onni tavata —
hyvin lahjakas nuori mies.
Hän soittaa viulua melkein yhtä hienosti kuin sinä.
Jos kuulisit häntä, hämmästyisit varmasti.
Ursula!
Mitä sinä teet?
Tule takaisin vuoteeseen.
Tein sinulle voileivän.
Mitä sinä oikein teit viime yönä?
Ursula...
En tiedä.
Etkö ollutkin onnellinen Peterin kanssa?
Se ei ollut pelkkää tuskaa.
Ei, mutta...
Ennen kuin hän kuoli, sinä...
Ursula... Andrea on poika.
Niin, ja minä olen vanha nainen. Hölmö, naurettava ja typerä.
Sinisilmäinen.
Miten voisin olla muuta?
Se ei ole oikeudenmukaista.
Ei.
Ei se olekaan.
Haluatko, että hän lähtee? —Mitä?
Haluatko, että Andrea lähtee pois?
En, mutta...
Minä pärjään kyllä, Janet.
Pärjäätkö?
Älä liiku. Ole juuri noin.
Lopetetaanko nyt? —Kyllä. Voit levätä hetken.
Saanko nähdä sen? —Se ei käy.
Keitän teetä.
Ei saa kurkkia.
Eivätkö he vieläkään ole sanoneet mitään kirjeestäni?
Eivät.
No, nyt tiedät siitä, joten ei sillä ole väliä.
Vaikutat enemmän vangilta kuin heidän vieraaltaan.
Ei. Voin mennä, minne haluan.
Niin, mutta en usko, että he pitäisivät siitä —
jos he tietäisivät, että tulet tänne.
Miksi?
Ehkä he ajattelevat, että yritän viedä sinut.
Se ei olisi huono asia.
Sinun on parasta mennä.
En ymmärrä. —Lähde nyt.
En halua lähteä.
Ole kiltti.
Andrea.
Näkemiin.
Päivät lyhenevät pian.
Emmekö odota Andreaa? —Miksi muka?
Hän on varmasti nälkäinen. Hän on ollut pitkään ulkona.
Andrea? —Ursula!
Andrea?
Andrea, mistä on kyse?
Mitä luulet?
Boris Danilof. —Mitä?
Miksi et kertonut? —Koska hän ei tiennyt.
En ymmärrä. —Hän ei tiennyt.
En ymmärrä, miksi. —Ymmärrätkö nyt?
Mistä sait tietää?
Typerys...
Ursula, olen pahoillani.
Ei, minä olen pahoillani. Se ei ole sinun syytäsi.
Syytä? Mitä se tarkoittaa? —Ei sillä ole väliä.
Tarkoitan sitä, Andrea. Ei se mitään.
Huomenta. Teille on sähke.
Haluatteko lähettää vastauksen? —En. Kiitos.
Nyt näyttää paremmalta.
Odota hetki.
Aivan.
Kiitos.
Kukaan pubissa ei kyllä tunnista sinua.
Mennäänkö sisälle?
Seiso tukevasti, painopiste alhaalla. Sinulla on kolme yritystä.
Ota pallo.
Varo, ettei jalka ylitä viivaa.
Vedä käsi taakse. Hitaasti mutta varmasti.
Ei lainkaan hullummin.
Nosta ne ylös, Hedley.
Hän on ulkomaalainen.
Hollannistako? —En tiedä.
Neiti Danilof, tarjoaisin mielelläni lasillisen —
mutta en usko, että Arthurilla on snapsia.
Minä tarjoan. Mitä saisi olla?
Ei missään nimessä. —Minä vaadin.
Hyvä on. Otan viskin ja soodan. —Minä otan oluen.
Viski ja sooda, sekä tuopillinen olutta neidille.
Miten maalaaminen sujuu? —Sanoisin, että kehitystä tapahtuu.
En ole juurikaan nähnyt teitä ulkosalla viime aikoina.
Andrea! Oletpa komean näköinen.
Pidätkö siitä? —Pidän.
Neiti Janetin mukaan näytän tytöltä. —Se ei ole mahdollista.
Englantisi on parantunut. Otatko yksityistunteja?
Hänellä on hyvä korva. —Kaksi shillinkiä ja kahdeksan penceä.
Haluaisitko jotain juotavaa? —Olutta.
Vielä yksi olut ystävälleni. —Selvä pyy.
Veljeltäni tuli vastaus.
Meidän täytyy nähdä huomenna. Voitko tulla?
Kyllä, tulen. —Hyvä.
Keskeisissä kaupungeissa 24 tuntia sodan alkamisesta —
sisäministeriö valmistautuu ilmaiskujen varalta.
Ihmisiä majoitetaan maaseudulle.
Ei kuulosta hyvältä. En voi kuunnella enempää.
En ymmärrä, miten te kestätte. Kauheaa melua.
Tarkoitin uutisia.
Onko meillä palsternakkoja?
Vähän aikaista niille. Pottuja sen sijaan on riittämiin.
Laitetaan sitten enemmän pottuja... perunoita.
Minä kävelen. —Hyvä.
Päivälliseksi on kanaa.
Hundchen für Abendessen.
Hundchen?
Hienoa. Hei sitten.
Nähdään myöhemmin.
En vaivaisi Truroa tällä vielä. —Sinä päätät sen.
Se on minusta silti aika outoa. —Tutkin asiaa, Francis.
Hei. —Huomenta.
Tohtorin mukaan he puhuivat saksaa. —Minäkin puhun sitä sujuvasti.
Uskooko hän, että minäkin olen vakooja? —Ei, mutta...
En ole koskaan kuullut mitään yhtä naurettavaa.
Tiedän, että teette vain työtänne. —On syytä olla varovainen.
Tiedättekö, minne hän meni? —Anteeksi?
Se nuori ulkomaalainen kaveri. Minne hän meni?
Kävelylle, luulisin. —Selvä. Hei sitten.
Et sinä puhu sujuvaa saksaa, mutta se nainen puhuu.
Älä nyt sinäkin aloita.
Hei. —Siinähän sinä olet.
Menetkö jonnekin? —Me menemme.
Veljeni tulee tänään Lontooseen, hän... —Hitaammin.
Veljeni on seuraavat 24 tuntia Lontoossa, hän voi tavata sinut.
Juna lähtee tunnin päästä. Meidän pitää mennä.
Minun täytyy ilmoittaa Janetille ja Ursulalle. —Voit kirjoittaa heille.
Herra Bennett tuli auton kanssa. —En voi lähteä noin vain.
Rakas, se on hyvin tärkeää.
Kanna sinä nuo kaksi laukkua, niin minä otan kaiken muun.
Tule nyt!
Hän ei palaa odottamalla. —Minä vain...
Sanoin, että meillä on kanaa illalliseksi.
Voisimme jo syödä. —Ei, odotetaan vielä.
Hän tulee varmasti pian.
Soitan Penderedille.
Trevannic 412, rouva Pengelley.
Herra Pendered? Täällä on Janet Widdington.
Niin, me... Hyvää iltaa.
Olemme huolissamme Andreasta. Odotimme häntä kotiin illalliselle...
Ai, ymmärrän.
Ei, emme tienneet sitä.
Niin. Kiitos.
Janet, mitä on tapahtunut? —He lähtivät.
Mitä tarkoitat? —Andrea lähti.
Sen naisen kanssa.
En ymmärrä.
Andrean ja Danilofin naisen nähtiin nousevan Lontoon—junaan.
Ei...
Janet... Voi ei!
Ursula...
Älä nyt.
Älä itke.
Mitä tuhlausta! —Ehdotin, että Mead tulisi käymään. Hän ei halua sitä.
Lontoosta. Särkyvää.
Lontoostako? —Niin.
Tämä on Lontoosta.
Anteeksi, että lähdin sanomatta hyvästejä.
Älkää ajatelko pahaa minusta.
Te annoitte minulle elämän. Nyt voin käyttää sen.
Niin paljon on tapahtunut tavattuani maestro Danilofin —
mutta Olgankaan avulla en pystyisi kertomaan kaikkea.
Sen pystyn kertomaan, että 10. marraskuuta soitan radiossa.
Toivottavasti kuuntelette silloin. Olette aina ajatuksissani. Andrea.
P.S. Toivon, että te pidätte maalauksesta. Olga teki sen.
Tulkaa sisään.
Hyvää iltaa. Asettukaa mukavasti.
Iltaa, rouva Pendered. Varasin teille tuolin tuolta.
Pitäkää kiirettä. Se alkaa pian.
Olkaa hiljaa nyt.
Hyvät naiset ja herrat, tervetuloa Queen's Halliin Lontooseen.
Voitko panna sitä kovemmalle? —Se on jo täysillä.
Boris Danilofin "Fantasia viululle ja orkesterille".
Kapellimestarina on herra Danilof itse —
ja solistina on nuori lahjakas viulisti Andrea Marowski.
En voi uskoa tätä todeksi.
Oletteko te todella täällä?
Olit loistava. —Kiitos.
Olin niin hermostunut. Huomasiko sen? —Ei lainkaan.
Miksette kertoneet, että tulette? —Se oli Dorcasin ajatus.
Janet olisi ajanut, mutta tulimme junalla.
Anteeksi. Andrea, Sir Thomas haluaa ehdottomasti tavata.
Mene vain.
Mene nyt.
Lähdetään nyt, Janet.
Suomennos: Ilse Rönnberg Scandinavian Text Service 2019